"Всичко, което не се случва в реалността, го сънуваме вечер. Може да се случи на теб, на друг, утре ако не днес, за сто години или дори догодина."
Исак Башевис Сингер
Май 1945, точно след Втората световна война
Унгарско-чешката граница
Анита Б.
Добро утро. - Здравей.
Сигурно сте уморени от пътя. Подпишете тук.
Как си?
Анита?
Добре ли се грижеха за теб в Червения кръст?
Виждала ли си старата ви къща в Будапеща?
Защо не говориш?
Знаеш ли кой съм? Аз съм Ели, братът на Арон, сети ли се?
Арон, съпругът на Моника.
Може ли една целувка?
Гладна ли си?
Кога за последно си яла?
Залегни!
Добре ли си?
Виждаш ли? С мен си в безопастност.
Моника ги направи за нас.
Искаш ли и моята?
Ето.
Не ти ли е горещо?
Защо не си свалиш шапката?
Хайде, свали я.
Съжалявам.
Как успя да се спасиш? - Избягах преди да дойдат нацистите.
През цялото време ли се криеше?
В една ферма, с брат ми и леля ти Моника.
Мамо, виждам Прага пред мен.
Искаше да дойдеш тук за рождения си ден, с татко и мен.
Помниш ли?
На кой говориш?
Мама винаги говореше за Прага. Мечтаехме да я видим заедно.
Анита, събуди се. Трябва да слизаме.
Позволи ми да остана! Аз съм дърводелец, мога да работя!
Ние сме германци, не сме нацисти!
Там има деца, не ги наранявайте!
Те са судети. Чешки германци, които подкрепят Хитлер.
Изпращат ги обратно в Германия и, за щастие, взимаме къщите им.
След това, което са сторили, заслужават си го.
Виждаш ли?
Изтриват миналото.
Войната промени всичко.
Роден съм в Унгария, но сега съм чех. тук всички говорим на различни езици.
Вече не знаем кои сме.
Ами аз? Коя съм аз?
Сега, никоя. По-късно, ще видим.
Женен ли си?
Искам да живея.
Не можеш ли да живееш, когато си женен?
Мъжете имат нужда само да си свалят панталоните, но жените искат любов.
Никога ли не си бил влюбен?
Задаваш твърде много въпроси. По-добре се научи се да хапеш живота, така...
Съжалявам.
Пристигнахме.
Последният етаж, това е домът ни.
Не казвай на Моника какво говорех за жените. Само се шегувах.
И така, не споменавай Аушвиц в тази къща.
Моника, прибрахме се.
Лельо Моника.
Не ме наричай лельо, просто Моника.
И не плачи, Роби спи.
Свали си обучките и тези мръсни дрехи.
Как беше пътуването?
Придружителят ти държа ли се добре? - Да.
Добре.
Направих пилешка супа, но...
Първо се измий, ти също. Влаковете са пълни с въшки и бълхи.
Да.
Измий се, хайде.
Няма много вода, но сме късметлии, че имаме някаква.
Всичко е на купони.
По-добре крий това. Комунистите не обичат евреите.
Ето, избърши се.
Сложи си това.
Ела.
Това е леглото на Ели.
Може да спиш тук.
Веднага, след като имаме някакви пари ще изхвърля тези мебели.
Били са на судетите, които са живяли тук. Всичко е тяхно, проклети да са.
В Будапеща видях старата ни къща.
Помниш ли съседското момче? Помогна ти да избягаш.
Мама мислеше, че ще помогне на всички ни, но и него го депортираха.
Знаеше ли?
Взеха го един ден след твоето бягство, не знаеше ли?
Може ли да смениш темата?
Има ли някой вкъщи?
Нещо ухае добре.
Моника!
Как е малката племенничка? - Облича се.
Слушайте, не казвайте нищо за косата й.
Виж, чичо Джакоб също дойде.
Зулейка! - Зулейка?
Арон измисля прякори на всички.
Ели е Рапа, Роби е Робика, аз съм Виола... Виолета, когато пие.
Завърти се да те погледна.
Каква красива племенничка си имаме!
Така приличам на плашило.
Вече се оплакваш?
Не, роклята е красива, но аз съм твърде слаба.
Не се тревожи, ще те угоим, нали, братко?
Зулейка, това е чичо Джакоб, по-известен като Янкеле.
Всъщност не е чичо на никой, но той е чичото, за който всички мечтаем.
Той ще оправи документите ти.
Зулейка, знаеш ли как е "плашило" на идиш?
Шрек-фройдън.
Наздраве!
Роби! - Чакай, не го пипай, още не знае.
После си изчисти стаята, аз ще изчистя на Роби.
Мамо, от 6 месеца живея в Зиковец.
Сега наистина съм добре.
Косата ми порасна и Арон ме кара да ям до пръсване.
Страдам единствено затова, че няма с кой да споделя какво преживяхме.
Освен Роби, той е твърде малък, за да разбере.
През цялото това време, не съм излизала от къщата.
Първо трябва да изчакам документите ми, иначе, както казва Ели...
Аз съм никой.
Не, това не е истина.
Аз съм Анита.
Аз съм Анита, дори и без документи.
Това е къщата, в която Анита живееше с майка си и баща си.
И това са децата, с които играеше.
Кажи го с мен: "деца". - Деца.
А тук живя Анита, след като я отведоха.
През деня работеше за войниците.
После обратно в лагера да спи.
Всеки ден едно и също. Ден подир ден, подир ден...
После, една сутрин различни войници дойдоха и казаха на Анита, че е свободна.
Въпреки, че първоначално тя не искаше да си тръгва.
Знаеш ли защо?
Защото майка й и баща й бяха все още в лагера.
Мамо,
сънувах, че Хитлер е жив и е даден под съд за убиването на 6 милиона души.
Той се оплакваше и казваше, че не е истина.
Казваше, че е убил само 5,900,000.
Така, че съдията го освободи.
После сънувах, че съм магьосник и съживих теб и татко с магическа пръчка.
Прегърнах ме се и се смяхме.
После ядохме фалафели, които татко обожава.
Бяхме толкова щастливи.
Стана ли?
Най-накрая, американска музика.
Значи, какво мислиш? - За кое?
Вижте сами.
Пак руснаците.
Какво стана? Някакво смущение?
Да...винаги руснаците.
Виж. Имам магическо докосване.
Спри!
Спри или ще викам. - Влюбена си в мен, признай си.
Не!
Не искаш ли да ме видиш гол? - Отивай да спиш, късно е.
Не.
Жените обичат да ме виждат гол.
Но ти не си жена, какво знаеш.
Ти си малко момиченце.
Лека нощ.
Анита!
За какво е това? - Може да ми помогнеш да го украся.
Ще го сложим на площадката, така, че съседите да го видят.
По-добре е, ако не знаят, че сме евреи.
Какво лошо има да бъдеш евреин?
Никой не трябва да знае, че си тук, докато не си вземеш документите.
Ако Роби се събуди, дай му останалото мляко. - Да, не се тревожи Моника.
Благодаря.
Как се казваш? - Анита.
Аз съм Едит. Харесваш ли музика?
О, да. - Можеш ли да свириш?
Анита!
Боже! Роби!
Анита би искала купи подарък на Роби, но няма стотинка.
Знаеш коя е Анита, нали? А-ни-та.
Можеш ли да кажеш Анита? А-ни-та!
Няма ли да изчакаме Ели? - Разбира се, че не. Той винаги закъснява.
Стига си се заяждала с Ели, ставаш досадна.
Яж, Зулейка.
Вкусно! Ще станеш чудесна готвачка .
Видя ли колко добре рисува Зулейка? Нека да изрисува цялата къща.
Така ще заличим всички следи от судетите.
Ако има време.
Зулейка, каква искаш да станеш като пораснеш?
Казва, че иска да учи.
Най-много да отиде на шиваки курс.
Моника,
не бъди толкова груба с нея, не е толкова силна, колкото изглежда.
Нямаше да оцелее, ако не беше силна.
Оцеляването е едно, да живееш е друго. Не забравяй какво е преживяла.
Ами аз?
Не се ли брой какво съм преживяла?
Загубих всичко, дори къщата.
Не си видяла майка си и баща си, набутани в газова камера.
Напомням ти, че той ми беше брат!
Спиш ли?
Виж каква хубава бавачка си имаш?
Какво направи?
Нищо, само му целунах крачето.
Никога не плаче.
Ухапа ли го? - Не.
Напълни ваната и приготви леглото.
Свърши.
Лельо Моника? - Да?
Кога ще изляза навън?
Колко пъти да ти го кажа? Ако те хванат без документи, ще те арестуват.
Облечи се, излизаме.
Навън толкова късно? Ти си полудял. Знаеш, че нямам документи.
Има ли моркови в кухнята?
Но... защо? - Да или не?
Да. Моника ги купи вчера. - Добре, облечи се, вземи морковите и ела с мен.
Дръж се!
Къде е той?
Ето го!
Идва.
Колко е красив!
Дай ми го.
Добро момче.
Идва, когато свирнеш. - Да.
Преди да свърши войната, работех във ферма. Тренирах го.
После колективизираха фермата и аз отидох във една фабрика.
Добро момче.
Поне е свободен. Чудя се дали му харесва?
Питай го. - Подиграваш ми се.
Как се казва?
Няма име, не ми харесва да кръщавам животните.
Сякаш ги притежаваме.
Ето, дай му морковите...обича ги.
Обожава ги.
Тичай! Отивай!
Бягай!
Да тръгваме, късно е. Ако Моника се събуди и ние не сме се върнали, ще се ядоса.
Ела.
Значи го харесва?
Да.
Анита?
Защо си още вкъщи?
Има стачка във фабриката. - А къде е Анита?
Най вероятно в банята, постоянно си мие косата.
Иди да приготвиш Роби.
После ще ти купим хубава рокля за неделя вечер. - Неделя вечер?
Ще има парти. - И аз също мога да дойда?
Арон каза, че няма проблем.
Ако ме питат за документите ми?
Ще има твърде много хора, никой няма да ти обърне внимание.
Не се ли радваш?
Поиграй си с детето.
Анита, ела. Ще те запозная с едни приятели.
Ако някой пита, не казвай, че си унгарка. - Защо?
Унгарците бяха на страната на нацистите. - Нямахме избор, бяхме принудени.
Ще го обсъдим по-късно. Да вървим.
Ето я нашата малка племенничка, Анита. - Хубава рокля.
Зулейка, това е г-н Род, нашия благодетел.
Това е Сара. Родена е в Палестина.
Нашият водач към Обетованата земя.
Наздраве!
Да танцуваме!
Ела. - Отивай.
Не е зле... не е зле...
Просто се отпусни.
Добре, точно така.
Къде си се научила? - В Будапеща.
Унгарка е.
Знаех си, че обичаш да танцуваш.
И знам, че ме харесваш.
Хайде, признай си.
Луда си по мен.
Луд ли си? Ще ни видят!
Значи казваш, че ако никой не гледа мога да те целуна?
Танцува като гълъбица!
Ще пиеш ли? Аз ще го допия тогава.
Щатна полиция. Това момиче е чужденка, трябва да видя документите й.
Скоро ще станат готови.
Съжалявам. Тя идва с нас.
Моля ви, документите й ще бъдат готови до седмица.
Вие, евреите, все това казвате. Момичето е без документи и не може да остане тук. Идваш с нас.
Ели! - Не я пипайте!
Луд ли си? Млъквай!
Анита!
Млъквай! Опитваме се да спим.
Измий се и сложи това.
Ти също се измий. Ставай!
Обличам се както ми искам!
Не ти ли харесва как се обличам? На мен ми харесва!
Всички трябва да се обличаме като теб ли?
Махни си ръцете от мен! Не ме пипай, прасета!
Германка ли си?
Какво прави това малко момиче тук?
Все още нямам документи.
Имаме нужда от документи, за да живеем в този лайнян свят.
Чичо Джакоб взе документите!
Облечи се, отиваме си вкъщи.
Какво става с пътуването до Палестина?
Не върви.
Англичаните още ли са блокирали корабите ни?
Нашите хора няма да се откажат, докато англичаните не си отидат.
Те ще си тръгнат евентуално, но арабите няма.
Тогава ще живеем с Библията в едната ръка и пистолет, в другата.
Арон, нашите учители ни учат да държим Библията с двете ръце.
Със сърце и ум.
Добре, ще държим Библията с двете ръце, но и ще стреляме.
Боже, говориш като истински полски евреин.
Знаеш ли разликата между Бог и полски евреин? - Не.
Бог знае всичко. Полският евреин знае всичко, но по-добре.
Добре дошли!
Радвам се да те видя.
Кой сложи това тук? - Аз.
Защо?
Имайки предвид ситуацията, си помислих...
Какво?
Моника е права. Не можем да вярваме на съседите. Трябва да сме предпазливи.
Каквото и да си мислите, грешите.
Изнеси я навън. Хайде.
Надявам се, че имате мезуза някъде.
Не, нямаме.
Разбира се, че имаме.
Добре.
Тук, за да може всички да го видят.
Аз ще го закача.
Ела да ми помогнеш с Роби.
Остани с него, аз ще взема млякото. - Здравей, Роби!
Много ми липсваше!
Мислех си, че няма да те видя повече.
Анита, Род е добър човек и няма да ти даде тежка работа.
Ако можеш да изпозлваш Сингер и работиш добре, сигурен съм, че ще е доволен от теб.
Мама имаше Сингер.
Колко ще печели?
Може би 20 долара седмично. - Долари?
Доларите са единственото оръжие срещу съветското нашествие над Европа.
Пристигнахме.
Ще те взема по-късно.
Анита, ела с мен.
До после.
Мир на теб. - Мир на теб.
Отново, много благодарности.
Късмет.
Помниш ли ме? Срещнах ме се на бала.
Не се стархувай, тук ще си в безопастност.
Милос, това е Анита, наглеждай я.
Здравей.
Облечи това и седни тук.
Давид ще ти обясни всичко.
Здравей - Здрасти.
Мога да шия, майка ми ме научи.
И на мен чичо Джакоб ми уреди тази работа.
Щастлив ли си?
Ще бъда по-щастлив, когато замина.
За Палестина.
Не се ли страхуваш?
Чичо Джакоб казва, че там се води война. Англичаните са ни блокирали, а арабите не ни искат.
Повече ме е страх да остана. Не ни харесват тук.
Всъщност, не знам какво е в Палестина.
Може би я просто мечта.
Но никога не се захвърля една мечта, нали? - Да.
Какво ще правиш там?
Ще строя училище за сираци.
Ето, завърташ го така.
После смъкваш иглата.
Ела, имам изненада за теб. - Каква?
Ако ти кажа, няма да е изненада.
Идваш ли?
Може да пийнем по нещо, ако искаш. - Не.
Искам да видя края.
Еврейски бръснар е бил объркан с Хитлер? - Филмите са измислица, не знаеш ли?
На мен ми изглеждаше толкова реално. На теб?
Не. Аз съм като Моника, има неща, за които избирам да не мисля.
Как така никога не говори за миналото?
Моника никога не ме попита как умряха майка ми и баща ми.
Моля те, Анита. Минало е, забрави го.
Ти имаш нужда да забравиш, не аз. Искам да помня всичко.
Как можеш да живеш така? - Добре! Искаш да разбереш как умря приятелката ми?
Казваше се Илона, беше само на 18 години. Нацистите я изгориха жива в къщата й.
Да тръгваме, късно е.
Върнете се бързо. - Да, в неделя, около 7 часа.
Ще се видим тогава.
Анита, никога не оставяй Роби сам.
Не се тревожи, наслаждавай се на термалните бани. - Донесете нещо хубаво!
Знаеш ли, Роби, когато Анита напусна лагера, едва си спомняше как да яде.
Не "лагер". Не казвай "лагер".
Здравей. - Здравей.
Не пред Роби!
Не разбира. - Разбира!
Ела. - Не ме пипай.
Моя си, момиченце. - Гледа ни!
Не се бори. - Не пипай.
Не ме пипай пред детето!
Той е просто дете, на кой му пука.
Защо не си играеш с него, той ти е племенник.
Не харесваш ли деца?
Не, чакай. Децата са женски работи.
Хайде.
Ще приготвя обяда.
Ето ти играчките, стои там.
Анита! Върни се!
Знам, че не спиш.
Виж какво ти донесох.
Не обичаш ли шоколад?
Може би съм сгрешил. Жалко.
Ще ги дам на някой друг
Прав бях, г-це преструвана.
Харесват ли ти?
Ели...
Обичаш ли ме?
Искам да знам. - Вече знаеш.
Не.
Да.
Разбира се, че те обичам.
Ще събудиш цялата сграда.
Не може да переш толкова късно.
Защо плачеш?
Хареса ли ти?
Върнахме се!
Ето го моя принц.
Мамо...
Любов моя!
Мама се върна. Ели?
Внеси багажа вътре.
Има ли подаръци за нас?
Чакай. Седни.
Лагер.
Какво си му казала?
Лагер.
Какво ти казах, когато пристигна?
Какво? - Не приказваш такива неща на бебе!
Пусни я! - Отговори ми!
Какво става?
Знаеш ли как се е грижела за Роби, докато ни нямаше?
Говорела е за лагери! - Вярно ли е?
Как да знам! Когато го гледа, аз съм винаги на работа.
Казах й да забрави за Аушвиц.
Чу ли?
Всичко е наред.
Зулейка, как върви работата?
Добре.
Г-н Род е добър човек. - Да.
Какво е това?
За теб е.
Много мило, Зулейка.
Никой няма да говори на Роби за лагери. - Спри, достатъчно.
Също така, Пурим наближава. Искаш всички да сме щастливи и в мир.
Добре. Ще ти помогна да си ушиеш рокля.
Знаеш ли какво е Пурим? - Разбира се, това е еврейски карнавал.
И кралят проговори,
И каза на кралица Естер:
Кой е и къде е този, който дръзна да се държи така?
И Естер отговори:
Един враг, неприятел, този проклет Хаман.
Пей!
Какво означават думите?
Когато равинът пее, всички пеят.
Когато равинът танцува, всички танцуват.
Когато равинът пие, всички пият.
Когато равинът се смее, всички се смеят.
Но когато равинът плаче,
плаче сам.
Хайде, една целувка.
Не, остави ме.
Красива си, знаеш ли?
Задяваше Моника, видях те. - Какво си видяла?
Мислиш ли, че е нормално да целуваш своята балдъза?
Всички се целуват на Пурим.
"В нощта на Пурим се люби, бъдещето ще блести".
Не ме обичаш, никога не си ме обичал. - Да, обичам те, обичах те, обичам те.
Пиян си.
Приятен ден.
Няма ли да ме целунеш?
Благодаря за помощта, корабите идват към Марсилия. Изглежда, че всичко е наред.
Чичо Джакоб, няма защо да се тревожиш.
Знаеш ли къде го водят? - В Прага и оттам в Марсилия.
Късметлия.
Кога имаш рожден ден? - На 26 януари, ами ти?
На 12 април. - През пролетта е.
Без разговори, моля.
Мислех си, Исак и Исмайл са били братя. И двамата са синова на Абраам.
И?
Тогава защо евреите и арабите се мразят? Те идват от Исмайл, ние от Исак.
Едни и същи предци, не сме ли братя и сестри тогава?
Братята и сестрите могат да се мразят, особено, ако трябва да делят една земя.
Християни и евреи не се погаждат, а Исус е бил евреин.
Би било чудесно, ако можех да дойда с теб в Палестина?
Семейството ти е тук.
Леля ми не ме понася. - Защо?
Напомням й за неща, които иска да забрави.
Тя е оцеляла, но не и мъжът, който я е спасил.
Нито пък мама и татко.
Но ти си оцеляла.
Затова се държи странно с мен.
Как се държи странно?
Никога не ме прегръща, не ми се усмихва. Каквото и да направя е грешно.
Мисля, че трябва да внимаваш повече с Ели. - Защо?
Не ми харесва как се отнася с теб. - Не е лош.
Такъв е, защото са изгорили приятелката му жива. Трябва да разберем.
Мислиш ли, че те обича?
Казва, че да като го питам. - Ами ти?
Обичаш ли го?
Да.
Опасявам се, че да.
Милан!
Милан, не си отивай!
Добро утро. - Добро утро.
Заповядай.
Можеш ли да свириш? - Да, малко.
Може ли да те попитам нещо? - Разбира се.
Влюбена ли си?
Защо питаш?
Ами, видях те да целуваш едно момче.
Да, той е приятелят ми.
Аз...Аз се...
Чудех се...какво е да си влюбен?
Трудно е да се обясни.
Може би, най-добре ще ти отговоря така!
Какво е любовта?
Тя е като, когато замръзваш и изведнъж намираш огън да се стоплиш.
Или може би е като перо, толкова силна, че те оставя без дъх.
Или е толкова прекрасно нещо, което ако се опиташ да опишеш,
губи цялата си магия.
Закъснява ли?
Както винаги.
Мога да те придружа до вас, ако искаш.
Да вървим.
Чудил ли си се някога кои сме ние?
Нашият народ, имам предвид.
Тук, ние сме нищо.
Затова ли учиш иврит?
Родителите ми се чувстваха повече чехи, не евреи. Аз просто искам да бъда евреин.
Никога не си ми казвал какво е станало с тях.
Баща ми беше учен.
Не искаше да го депортират.
Самоуби се.
Заедно с майка ми.
Оставиха ме при един колега на баща ми, който може би беше фашист.
После се върнаха вкъщи и са се застреляли в главите.
Не мога да им го простя.
За това искам да отида възможно най-далеч оттук.
Не може ли да побързаш? - Не, първо ми кажи къде искаш да отидем.
Стига си питала, остави килима и ела.
Идва.
Знаеш ли защо пак те доведох тук?
Някой ден ще го яздим. Ти и аз.
Ще го яздим надалеч.
Далеч от всичко.
Само ти и аз.
На къде?
Където той ни отведе, стига да е далеч.
Наистина ли го мислиш?
Разбира се.
Давид, чудесно нещо! Ели ме обича.
Къде е Давид?
Отиде си.
Отиде си? Къде?
Това не знам.
Къде е Давид? - Замина със Сара.
Давид е заминал. - Сара го заведе в Прага тази сутрин.
Прага? - Камионите за Марсилия тръгват оттам.
Тръгна, без да се сбогува. Видях го вчера. Не ми каза, че ще заминава.
Милос, донеси амоняка.
Ето.
Дали ще го видя пак?
Разбира се, ако идеш в Йерусалим.
Роби, Анита се чувства малко тъжна днес.
Най-добрият й приятел си замина.
За щастие, имам теб да ме разсмиваш.
Нали?
Какво правиш? Не, Роби.
Толкова съм уморен!
Ей, трепериш!
Какво се е случило?
Ели, бременна съм.
Не бъди глупава, не може да бъде.
Може.
Ако е истина, вината е твоя. - Моя? Ти нямаш ли общо?
Не е от мен! - Никой друг не ме е докосвал, знаеш това!
Какво ли знам? Твоята дума срещу моята. - Засрами се.
Говори по-тихо, може да ни чуят.
Слушай,
утре ще отидем при доктора и ако... - Ако какво?
Ако си бременна... - Ако съм бременна?
Ще трябва да го махнеш. - Искам да го задържа.
Аз не. - Ти си чудовище! Това е твоето бебе.
Млъкни! Те спят.
Каза, че ме обичаш. Така ли ми го показваш?
Обичам те и един ден ще си имаме бебе. - Лъжец!
Но сега е невъзможно. - Иска ми се Господ да те накара да замълчиш.
Опитай се да разбереш. Твърде млади сме.
Виждаш ли как се държиш? Все още си малко момиченце.
Как можеш да бъдеш майка?
Видя ли? Няма за какво да се тревожиш.
Докторът каза, че е безопасно.
Докторът в Прага е експерт.
Просто кажи нещо. - Не искам да правя аборт.
Какво? - Не искам! Ти си убиец.
Ако кажеш това още веднъж, наистина ще те нараня! - Прави, каквото искаш, няма да го махна!
Млъквай!
Съжалявам.
Съжалявам. Моля те, прости ми. Анита!
Няма да отида в Прага.
Напротив.
Ако продължаваш да ме притискаш, ще кажа на всички, че съм бременна.- Давай, ако имаш наглостта.
Ели, представи си, че имаме едно хубаво дете като Роби..
Аз ще бъда чудесна майка.
Ще продължа да работя, така че някой ден да имаме пари за собствена къща.
Ели?
Последното нещо, което искам е бебе.
В понеделник отиваме в Прага.
Не усещаш ли как мърда?
Искам да спа сега.
Давид, откакто си тръгна, няма с кой да говоря.
Казах на Роби, че без спомени сме нищо.
Разбира се, той не разбра и се засмя.
Ако мога, ще избягам от тази къща.
Прага. Колко е красива! Мечтаех да дойда тук с теб и татко.
Вместо това, съм тук с моя екзекутор.
Какво каза?
Върнете се бързо! Моника.
Настани се удобно.
Ели, моля те, нека си вървим. Те не са евреи. - Млъкни и седни. Изнервяш ме.
Ела с мен, докторът те очаква.
Без теб.
Е, Анита, нека видим как е бебето ти.
Започваме.
Разтвори си краката, моля. - Слушай доктора. Разтвори си краката.
Точно така.
Отпусни се.
Така.
Добре.
Кажи ми, момичето съгласно ли е да абортира?
Да или не? - Да.
Нося пари.
Добре, нека продължим тогава.
Момчето е отвън и те чака, но кажи ми истината - обичаш ли го?
Да или не?
Сега, не.
Вече не.
Кажи ми още нещо - би ли запазила бебето си?
Да, но Ели не го иска.
Значи така се казва?
Знаеш ли какво си мисля Анита?
Мисля си, че г-н Ели не те заслужава изобщо.
Мария, приготви я, моля те. - Добре.
Благодаря ти.
Сега ще заспиш, когато се събудиш, всичко ще е свършило.
Облегни се на мен.
Виж колко хубава стая наех.
Също има и тераса.
Легни си. Докторът каза, че трябва да почиваш. - Не се прави, че си загрижен за мен. Знам, че не си.
Хайде, стига. - Не ме докосвай!
Ще отида да взема нещо за ядене. Какво искаш?
Не съм гладна. - Тогава си легни и се опитай да поспиш. Аз ще отида за цигари.
Става ли?
Ели... - Да?
Не те обвинявам, ти си просто такъв.
За какво говориш?
Ели! - Веднага се връщам.
Ели, отвори!
Извинете ме, трябва да вървя. - Можеше да се нараниш. Съпругът ли ви заключи вътре?
Той не ми е съпруг. - Все пак, ще го глобя за матрака.
Какво да му кажа, когато се върне? - Да не ме търси.
Тогава по-добре тръгвай веднага. - Благодаря.
Знаете ли къде е Центърът за еврейски бежанци?
Натам, поразпитай.
Извинете, къде е Центърът за еврейски бежанци?
Благодаря.
Търся Сара. - Вътре е.
Върви. Анита, какво правиш в Прага?
Помогни ми! Ако Ели ме намери ще ме убие.- Защо?
Избягах! Искам да отида при Давид в Йерусалим.
Мога да ти платя, ще ми помогнеш ли?
Моника и Арон сигурно те чакат. - Няма да им липсвам. Не ме връщай там. Моля те, помогни ми!
Не зависи от мен, а и следващият камион е пълен.
Истината е, че съм бременна.
Ели ме доведе в Прага да направя аборт, но... - Но?
Но после нещо се случи!
Още не мога да повярвам.
Е, наспа ли се добре?
Мария, помогни й да стане и нека седне там, моля те.
Стои там половин час и после може да си отиваш.
Важното нещо сега е, да накараме джентълменът отвън да повярва, че си направила аборт.
Не ми ли каза, че искаш да запазиш бебето си?
Да, но...
Дадох ти успокойтелно, така че ще му изглеждаш замаяна.
Но операцията?
Каква операция? Нямаше операция.
Но трябва той да повярва, че е имало и, че се чувстваш зле.
Ето, тук има достатъчно пари да отидеш много далеч.
Най-накрая, да те видя усмихната.
Решила ли си как ще се казва?
Не, до преди няколко минути не вярвах, че даже ще се роди.
Вече ще трябва да помислиш.
Пази парите.
Виждам, че си си възвърнала силата.
Трябва да ядеш за двама.
Знаеш ли за какво мечтая, след като отида в Палестина? - За какво?
Да пиша.
Поеми ,романи, басни. Искам да създам свят, който не съществува.
Този не е ли достатъчен?
Моят ще е много по-добър. - Не можеш да се издържаш с писане.
Ще лъскам подове, ще чистя тоалетни. И ще пиша през нощта.
Ще ми помогнеш да отида, нали Сара?
Казах ти, не зависи от мен.
Извини ме.
Търся Анита? Вътре ли е?
Не, няма я тук.
Може ли да огледам наоколо? - Не, не може.
Ако я видиш, кажи й, че няма да се върна без нея.
Тук съм. Чакам те.
Чакам те. Ела.
Анита, трябва да тръгваш.
Сънувах Давид и майка ми.
Тя беше толкова красива.
Да вървим.
Моля те, не ме изпращай обратно вкъщи. Моля те!
Сара, моля те, недей. - Анита, къде отиваш?
Анита, спри!
Не, моля те, Сара! Нека остана при теб.
Пусни ме, моля те.
Мислех, че искаш да идеш в Йерусалим!
Йерусалим? - Да.
Не беше ли това пътуването, което искаше?
В камион?
Как мислиш да стигнеш до кораба? Летейки като пеперуда?
Освободи се едно място. Така, че се качвай.
Сънувам ли?
Мириам, призраци ли сме или плът и кръв? - Призраци в плът и кръв.
Ще дойдеш ли да ни видиш? - Разбира се.
Скъпа Моника,
Целуни Роби от мен и му кажи, че Анита някой ден ще се върне.
Щастлива съм, защото живея в мир с миналото. Имам само една мислъл...
Бъдещето!